După o poveste adevărată
MIRACOL
15 ianuarie 2015
Hai să mergem!
Am făcut ochiuri.
Vin să te iau după antrenament, la 17.00.
La 18.00.
Mai rămân să bat mingea.
Iar se ia de tine Chad ăla?
Nu.
Bine.
Sammy, vino aici!
Mă gândeam...
să-l sun pe antrenor.
Nu! Ce dracu'?
Vezi cum vorbeşti!
Bună dimineaţa!
Mulţumesc.
Cu plăcere.
Bună dimineaţa.
Salut, tată!
Warriors joacă cu Thunder mâine, în Oklahoma City.
Cum crezi că o să fie?
Steph Curry tocmai a înscris 32 de puncte aseară.
După părerea mea, Chef Curry o să-i calce în picioare.
Ştiu şi eu? Durant e bunicel.
El are titlul de MVP.
John.
Ne binecuvântează cineva mâncarea?
Bine, atunci o fac eu.
Doamne, deşi mă scoate din sărite,
îţi sunt recunoscătoare pentru fiul meu.
Ştiu că l-ai creat cu un scop,
pe care momentan numai Tu îl ştii.
Binecuvântează această hrană. Amin.
- Amin. - Amin.
Mă gândeam să-ţi măresc alocaţia la 100 de dolari pe săptămână.
Ce faci?
Mama ta încearcă să-ţi atragă atenţia.
Salut, John!
Salutare!
Îmbrăţişează-mă!
Pleacă, te rog.
Bună ziua, dnă J.
Bună, Chayla! Bună, Emma! Ce mai faceţi?
Mai bine de-atât nu se poate, dnă J.
V-am cerut prietenia pe Instagram, dar cred că am greşit ceva.
Doamne!
Pleacă, mamă, te rog.
Glumeam!
O zi frumoasă!
Pa!
- Bună, Abby. - Bună.
Bună dimineaţa, elevi!
Azi e joi, 15 ianuarie.
E şedinţa comitetului pentru albumul şcolar, după ore.
Şi avem un meci de baschet duminică, la 16.00.
Hai, Eagles!
Da! Hai, Eagles!
În ultimul rând,
vă amintesc că luni e sărbătoare naţională,
în memoria lui Martin Luther King.
Eu şi Emma am luat bilete la musicalul Hairspray, la Fox, sâmbătă seara.
Mamă, ce distracţie!
Tipi cu colanţi.
Nu e balet.
Sunt sigură că poartă pantaloni.
Voi ce faceţi?
Ne ducem la Rieger după meci.
- Cât vă invidiez! - Bună dimineaţa!
Vă rugăm să vă ridicaţi pentru Jurământul de Credinţă.
Puneţi mâna dreaptă pe inimă.
Gata? Începeţi.
Jur credinţă steagului Statelor Unite ale Americii
şi republicii pe care o reprezintă,
o naţiune sub Dumnezeu,
indivizibilă,
cu libertate şi dreptate pentru toţi.
Poate vin şi nişte fete.
Cine?
Nu pot să spun până nu vin.
- Dar sunt sexy. - Clar.
Hei, glumiţi, nu?
Nu.
Josh Rieger, Josh Sander, linişte, vă rog.
Bine, gaşcă. Continuăm cu tema orală despre trecutul familiei.
Ieri l-am ascultat pe Chad Green,
a cărei familie a ajuns aici pe nava Mayflower.
Ca şi familia soţului meu.
Stră-străbunicul său a fost cavaler.
Apoi am auzit povestea Chaylei,
în genealogia căreia regăsim naşterea bluesului în Memphis, Tennessee.
John, ne faci onoarea cu prezentarea ta, te rog?
N-am făcut-o.
De ce?
N-am avut timp.
Dacă nu faci tema, rămâi corijent.
”Ziua de ieri n-o mai putem recupera,
”dar ziua de mâine o putem pierde sau câştiga.”
Doreen, tu urmezi.
”Copile, crezi foarte puţin în mine.
”Nu fi atât de reţinut în ceea ce ceri.”
Îmi cer scuze.
Bună!
- Bună dimineaţa! - 'Neaţa, Joyce!
Mi-a zburat dimineaţa asta.
Mai vrea cineva cafea?
- Nu, mulţumesc. - Nu, mersi.
Care pasaj?
E totul în regulă?
Nu chiar.
Se apropie ziua lui John...
Şi nu i-au plăcut niciodată aniversările.
Da, am impresia că ridică un zid între noi.
Şi mă urăsc pe mine pentru asta.
Ştiu că suferă şi aş vrea să-l ajut.
O să fie şi mai greu când o să înceapă să se radă.
Apoi pleacă la facultate.
Haide!
Scuzaţi-mă, doamnelor.
Am citit cartea de două ori.
Unde rămăseserăm?
Vorbeam despre faptul că Beth Moore ne cere să ne rugăm cu curaj.
Ce înseamnă pentru voi ”să te rogi cu curaj”?
Nu ştiu, pare...
- Bună ziua, doamnelor! - Dle pastor.
Avem nevoie de sala asta pentru o şedinţă.
Sunteţi pe final?
Nu.
Mai avem 22 de minute.
Şi-apoi am o întâlnire cu femeile de la biserică.
Îmi pare rău, dar nu cred că se poate.
Poftim?
Am rezervat orele astea pe foaia de înscriere.
La mine în calendar e trecută doar şedinţa noastră.
Unde e foaia asta volantă de înscriere?
E lipită pe uşa pe care ai intrat.
Ca de obicei, în ultimii zece ani.
E o chestie oficială.
De-acum rezervările se fac digital. Vorbiţi cu Maddy.
Nu ştiu cu ce te ocupi în California,
dar eu mă întâlnesc cu femeile de la biserică de cinci ani.
Nu putem anula întâlnirile...
Nu ştiu cine ţine socoteala, Joyce,
dar sunt preot de peste zece ani, inclusiv în California.
V-aţi putea duce la Starbucks, imediat după colţ.
N-ar fi plăcut?
Plăteşti tu?
Nu m-am gândit, dar...
Minunat!
Doamnelor, hai să plecăm,
fiindcă noul nostru pastor
are treburi mai importante de făcut.
Nu, nu e adevărat.
Scuze, doamnelor. Promit că nu se mai întâmplă.
Mulţumim, dle pastor.
Şi vă rog de şase luni
să-mi spuneţi Jason.
Ştim, dle pastor.
De ce eşti aşa de severă cu el?
Mă enervează frizura lui.
Aici!
Bună recuperare! Hai, Eagle!
Schema de atac!
Acoperiţi tot terenul. Împrăştiaţi-vă!
Hai, John! Pasează!
Sunt liber.
Frumos!
Bravo, băieţi!
Hai, împrăştiaţi-vă! Atenţie în apărare!
Mâinile sus.
Apărarea, apărarea...
Sus mâinile!
Aşa.
Tare!
Frumoasă aruncare!
Desfaceţi jocul, hai!
Haide, mişcaţi-vă!
- Hai, hai! - Bine aşa!
Păzeşte-l!
Da! Aşa mai zic şi eu.
Atenţie în apărare acum.
Bravo, John! Frumoasă recuperare. Bine!
Bine aşa, John!
Nu poţi să mă prinzi, şi mă faultezi?
Aşa zici tu, ese.
Cum mi-ai spus?
Terminaţi!
Cine mai ridică mâna trece pe bancă.
S-a terminat antrenamentul. La duşuri!
John, Chad, treceţi încoace.
Ce-aveţi, mă, băieţi?
John ţi-a suflat poziţia de titular, Chad. Acceptă.
Momentan.
S-o crezi tu! Dacă vrei să fii titular, schimbă şcoala.
Ajunge!
Vrei să ştii ceva? Încă nu eşti în NBA.
Şi, dacă te porţi aşa, nici n-o să ajungi.
Ne-am înţeles?
Hai, la duşuri!
John, stai puţin. Vreau să discut cu tine.
Am auzit că ai luat o notă proastă
la tema despre trecutul familiei.
Şi ce?
Dacă n-o rezolvi cumva,
rămâi pe bancă la meciul de duminică.
Poftim? Ce rahat...
Hei!
Mă rog.
Eşti un jucător bun, John.
Dar acum o dai în bară.
Ce ai în ultima vreme?
N-am nimic.
Ne mai vedem, dle antrenor.
Bună! Cum a fost la antrenament?
Bine.
Şi la şcoală?
Stai să ghicesc. Bine.
La ce lucrezi?
La o temă orală.
Te-aş putea ajuta.
Pentru ce le păstrezi?
Ghetele Jordan?
Pentru momentul potrivit.
Bine.
Scumpule, vino jos.
Te aşteaptă prietenii ca să-ţi cânte La mulţi ani.
Ce s-a întâmplat?
Te aşteaptă toată lumea.
Ea de ce n-a vrut să-mi facă o petrecere?
Ea de ce nu m-a vrut?
Nu ştiu cât contează,
dar să ştii că ai un scop şi eşti iubit.
Dle Smith!
Ne bucurăm că ai venit în dimineaţa asta.
M-am pregătit pentru tema orală.
Bine, sunt John Smith.
Ştiţi cu toţii că sunt adoptat.
Provin dintr-un orăşel din Guatemala, numit Sansare.
Nu ştiu cine e mama mea biologică,
dar ştiu că nu m-a vrut.
Joyce şi Brian Smith m-au adoptat când aveam nouă luni.
S-au dus acolo ca misionari şi s-au întors acasă cu mine.
Probabil fiindcă sunt adorabil.
Dar asta e...
Bine.
Brian, uite un loc acolo.
Bine, o bag acolo.
18 ianuarie 2015
Bine.
Salut!
John, azi stai lângă noi la biserică.
Cine zguduie Pământul cu sfinte tunete
Şi ne lasă fără grai în veneraţie
Regele gloriei, regele regilor
E graţie infinită
Da, da
E dragoste devotată
Da, da
- Să-mi iei Tu locul - O, da
Să-mi iei locul Să-mi iei locul
Să-mi porţi Tu crucea
Să-mi porţi crucea Să-mi porţi crucea
- Să-Ţi sacrifici viaţa - Da
Să Ţi-o sacrifici
Ca eu să fiu eliberat
Eliberat, eliberat
Iisuse, cânt acum
Pentru tot ce-ai făcut pentru mine
Graţia asta e infinită De-aia Îl laud
Ei nu ştiu de unde am venit
Vai, mamă Nu ne pot răni
Mi-am ridicat braţele Învăluiţi în a lor armură
Şi am reuşit
- Nu m-aţi auzit, dar am reuşit - Am reuşit
Nu mi-o merit, dar o accept
Am acea lumină în mine pe care nu trebuie s-o vadă nimeni
Şi poţi s-o simţi, poţi s-o auzi Când spun hei, hei!
E graţie infinită
Da, da
E dragoste devotată
Da, da
Să-mi iei Tu locul
Să-mi iei locul Să-mi iei locul
Să-mi porţi Tu crucea
Să-mi porţi crucea Să-mi porţi crucea
- Să-Ţi sacrifici viaţa - Da
Să Ţi-o sacrifici
Ca eu să fiu eliberat
Eliberat, eliberat
Iisuse, cânt acum
Pentru tot ce-ai făcut pentru mine
Fantastic!
Mulţumim.
Aţi fost fantastici.
Aplauze pentru oaspetele nostru.
Rob, îţi mulţumim mult.
A fost bestial. Mulţumim.
Să ridice mâna,
inclusiv eu şi soţia mea,
cine e dependent de emisiunea Burlacul.
Bine.
Mincinoşilor.
Mincinoşilor! Ştiu sigur că vă uitaţi mai mulţi.
E păcat să minţiţi, oameni buni. Păcatul e şi mai mare dacă minţiţi în biserică.
Bine.
Cathy?
Mă iau de tine o clipă.
Cathy, am auzit întâmplător,
la coadă la casă, într-un supermarket,
că te uiţi la Burlacul în Paradis.
Nimeni nu se uită doar la Burlacul în Paradis.
E ca şi cum aş zice că mă duc la Arby's
doar pentru salate.
Da, mă uit la emisiune.
Bine, eram sigur.
Pun pariu că se uită şi soţul tău, Bob.
Bob, înţeleg perfect.
Întâi, pentru că te obligă ea, nu?
Apoi te prinde. Şi-acum ai o problemă, nu?
Te întrebi cum o să-şi găsească Andy iubirea adevărată.
În ultimul sezon, era un tip, Juan Pablo.
Ce figură!
Ştiţi ce mă scotea din pepeni?
Le ruga săptămânal pe femeile alea să-şi ia un angajament.
Dar, când a trebuit să-şi ia el un angajament, l-au trecut năduşelile.
Tot spunea: ”Îmi accepţi trandafirul? Îmi accepţi trandafirul?”
Dar, când a trebuit să iasă el în faţă,
n-a avut curajul s-o facă.
Sunt sigur că aţi înţeles unde vreau să ajung.
E adevărat.
Săptămână după săptămână, El e alături de noi.
Da, şi Dumnezeu cere un angajament de-o viaţă.
Dar uite care e vestea bună, şi chiar e o veste bună.
El nu ne-a dat un simplu trandafir.
Ne-a dat cel mai valoros lucru pe care îl avea.
Pe fiul Lui.
Înseamnă că nici noi nu trebuie să fim reticenţi la angajamente, nu?
Bine, hai să deschidem Bibliile.
Evanghelia după Luca.
Vii diseară la meci?
Nu, n-am cum să vin, Joyce.
Bună, Joyce!
- Paula, ce mai faci? - Mă bucur să te văd!
Şi eu. Mulţumesc.
Bună!
Bună, ce mai faceţi?
Bună, Joyce!
Ce faceţi azi?
John are un meci de baschet.
Da? L-am văzut bătând mingea pe-aici.
E brici tipul!
Ce zici, J-Money?
Vii la Grupul de Tineret săptămâna asta?
Mămăligă ce eşti! Haide!
Bine, vin.
Bum! Aşa mai merge. Puştiul e...
beton!
Habar n-am ce îndrugi acolo, dar noi trebuie să plecăm.
- Frumoasă slujbă, dle pastor. - Mersi, Brian.
Spune-mi Jason.
Jason.
Înaintează, John, hai!
Bravo!
Hai, Eagles! Hai!
Trebuie să-i ţină.
Apărarea!
Hai în apărare!
Desfaceţi jocul!
- Bine aşa, John! - Bravo!
Uită-te la cronometru!
John, schema Eagle!
Hai, John, fă-o!
Treci în spate!
Eagle! John, e liber! Pasează-i-o!
- Eagle! - Trei!
- John! - Doi!
Unu!
Da! Bine, John!
John Smith!
Ai jucat bine,
dar, când îţi zic să faci o schemă, fă-o!
Bine, la duşuri! Frumos meci!
Îi luaţi la voi acum?
Da.
Luăm pizza în drum spre casă.
Bine. Mulţumim, Cindy.
- Cu plăcere. - Bine jucat!
Şi tu.
Scrie-i mamei mâine şi zi-i când şi unde să vină să te ia, da?
Te rog să nu uiţi.
N-o să uit.
Ai jucat bine, fiule.
Da.
Distracţie plăcută!
Şi să nu faci vreo prostie.
Bine, Brian.
Vă iubesc.
Scuze, nu-i zici nimic?
E doar o fază.
Încearcă să ne provoace.
Zicându-ţi Brian şi neîmbrăţişându-şi mama?
Şi una, şi alta.
Are nevoie de puţin spaţiu
şi cred că ar trebui s-o lăsăm şi noi mai moale.
Nu poţi să-i fii tată şi cel mai bun prieten, Brian.
De ce nu?
Fiindcă nu merge aşa.
Vin, vin!
- Gata? Vrei să vezi un derapaj? - Da.
Lui Abby i-a plăcut ce-am postat.
E ca lumea. Nu e ca Molly, dar...
Molly? S-a mutat în Texas.
Şi? Îmi scrie tot timpul.
Mai am puţin.
AI CÂŞTIGAT
Mare V!
Vino să joci, John!
Imediat.
Bine.
Erai un copil urât.
Nu sunt eu ăla, fraiere. E tata.
Eu sunt celălalt.
Mama crede că e nostim fiindcă arătăm exact la fel.
Exact, sunteţi amândoi urâţi.
Băieţi?
Da, mamă?
Să nu stăm treji toată noaptea, da?
Noapte bună, dnă Rieger.
Noapte bună, băieţi.
Ziua lui Martin Luther King 19 ianuarie 2015
Să mergem!
- Aici! Aici! - Hai! Staţi aşa!
Pasează.
Da.
E pentru copii mici!
Pasează!
Urcă-te aici. Urcă-te!
Aşteaptă-mă!
Împinge-mă!
- Hai! Hai! - Învârte-l!
Haide! Mai repede!
Bine, gata!
Am ameţit!
Băieţi, haideţi la lac!
Doamne!
Hai să mergem!
Ia uitaţi!
- Putem să mergem. - E destul de groasă.
Haide!
Încă sunt ameţit.
Hai, nu fi laş!
Hai odată!
Hai să jucăm leapşa.
Dă-i-o!
- Hai! - Repede!
Ţi-am dat-o!
Hai să mergem!
Hai!
Hai, hai!
Pucul e liber!
Veniţi aici!
Acum e la John!
Gol!
Bine, ziceţi ”Eagles”.
Trei!
Doi! Unu!
Eagles!
Dă-i-o!
- Asta şi fac. - Nu!
Alunecă! Prinde-l!
Nu!
Da!
- Nu! Nu! - Stai jos! Da!
Băieţi, alunecă. Aveţi grijă.
Te ajutăm noi.
Băieţi!
Plecaţi de pe gheaţă!
E periculos!
Ne antrenăm pentru Olimpiadă, dle.
Vă rugăm să nu ne ucideţi visul.
Poate are dreptate.
Aţi auzit vreun trosnet?
Băieţi? Acum sau chem poliţia.
Bine, dle.
Întâi îl prindem pe prietenul nostru.
Ce? Nu, hei!
- Prinde-l! - Treci încoace!
- Nu. Stai! - Vai, Doamne!
Ţine-l jos!
Uşurel! Hai!
M-ai prins, da?
- Nu pleci nicăieri. - Termină, frate!
Bună! Te-ai distrat aseară? Când să vin?
Josh, ţine-te bine!
Nu pot să mă ţin. Am mâinile sloi.
- Alunec. - Ţine-te, Rieger!
- Nu pot să mă ridic! - Respiră!
Te împing eu!
Aşa. Ţine-te bine!
John!
John, prinde-mă de mână!
- John! - John!
Înoată, hai!
John!
S-a dus la fund. Nu-i văd faţa!
- Ajutor! - Unde s-a dus?
Înoată! Poţi!
John!
Să ne ajute cineva!
John!
Ajutor, vă rugăm!
Ajutor!
911, ce urgenţă aveţi?
Trei băieţi. S-a spart gheaţa cu ei.
Trimiteţi urgent ajutoare!
Către toate vehiculele: avem un caz de înec pe Lacul Saint Louis.
Mergeţi la locul indicat. Terminat.
- Hai! - Să mergem!
Camion 11, suntem la şapte minute de loc.
Sosim cu echipamentul de salvare în apă. Terminat.
Unde sunt?
Chiar acolo! La circa 30 m.
Bine.
Intrarea dinspre est. La 30 m de mal.
Poliţia locală a ajuns deja.
Unul afară, unul în apă, unul sub gheaţă.
De cât timp?
De circa cinci-şapte minute, conform martorilor.
Recepţionat. Zi-i şefului că ajungem în două minute.
Ajutor!
Simt cum se crapă.
Rămâi pe loc! Mă duc eu!
Rămâneţi acolo! Venim după voi!
Ajutor! Repede!
Grăbiţi-vă, vă rog!
Vă rugăm să ne ajutaţi.
Nu mai rezist.
- E sub apă. - Îl iau pe prietenul tău, apoi pe tine.
Dă-mi mâna! Hai!
Hai, te-am prins.
Mulţumesc.
Aşa.
Hai!
Hai să luăm harponul, ca să dragăm fundul lacului.
- Ne trebuie mai multe! - Câte?
Cunosc zona asta a lacului.
Are circa trei, patru metri adâncime.
- Ia trei! - Bine.
Mai e unul sub apă, şefu'?
Da.
Dar vin şi scafandrii imediat.
Se lărgeşte crăpătura.
L-am scos şi pe celălalt din apă.
- Al tău cum e? - În hipotermie, dar respiră.
Se sparge gheaţa! Aveţi grijă!
Al meu de când e sub apă?
De cel puţin zece minute!
Vă rog să-l salvaţi.
E sub apă.
S-a dus la fund. Vă rog! Se numeşte John.
- E în regulă. - Vă rog să-l salvaţi.
Mergi târâş şi întinde-i mâna poliţistului.
O să facem tot posibilul să-l găsim pe John.
- Hai! - Găsiţi-l, vă rog.
Intră uşurel, Joe.
Să nu riscăm să-l împingem mai jos.
Hai din spate în faţă.
Se lărgeşte zona sau mi se pare mie?
Se măreşte.
Am dat de fund la vreo trei metri.
Trebuie să-l găsim pe puşti.
Gata.
Cât a trecut?
Cincisprezece minute.
Va fi o recuperare, nu o salvare.
Infirmier?
Ia-ţi rucsacul de salvare!
Îmi mai trebuie unul.
- Înapoi! - Înapoi!
Parcă şeful a spus să ne întoarcem.
N-am auzit.
Ce tot spune?
Nu văd la nici un metru. E prea tulbure.
Nu vreau să-l tai.
Tommy, dacă e sub gheaţa aia de acolo, s-a dus.
Acolo apa ajunge şi la opt metri.
Hai, John. Fii aici.
Am găsit ceva.
Ce e?
E el?
Tommy?
Nu-i da drumul, Tommy!
- Ridică-l! - L-am găsit.
L-am găsit!
N-am de ce să mă ţin.
L-am prins!
Aruncaţi firul!
Am aruncat sfoara. Fiţi pregătiţi!
Îl ţin.
Trageţi!
Aşa!
Trageţi!
Hai! Continuaţi!
N-are puls.
Începe compresiile.
Hai! Hai!
Doi! Trei! Patru! Cinci!
Staţi!
Trageţi!
Doi! Trei! Patru! Cinci!
Nouă! Zece! Unsprezece! Doisprezece!
Tub de ventilaţie.
Unu! Doi!
Hai, John!
Cindy!
Aşteptam să mă suni.
Joyce, a fost un accident.
Băieţii au ieşit să se joace pe gheaţă şi s-a spart gheaţa.
Trebuie să te duci urgent la spital.
John e acolo. Toţi băieţii sunt acolo.
Bună!
Iau comutatorul ăla de faze pe care-l voiai.
Brian!
- John a avut un accident. - Joyce.
S-a spart gheaţa cu băieţii!
- Calmează-te! - Mă duc la spitalul St. Joseph West.
Vii acolo, te rog?
Bine, ne vedem acolo.
Joyce, linişteşte-te.
Linişteşte-te.
Care e situaţia?
Băiat de 14 ani, nu reacţionează şi n-are puls.
Se juca pe gheaţă şi a căzut în apă.
I-am administrat 500 cc în bolus.
E foarte rece.
Keith, preia compresiile toracice.
Soluţie salină în bolus.
Pregătiţi administrarea intravenoasă. Pentru circa 36 kg.
Pregătiţi epinefrina.
Epinefrină injectată.
Opriţi compresiile.
N-are puls. Încă e rece.
Pupile fixe şi dilatate. Nicio reacţie.
Reluaţi compresiile.
Pregăteşte epinefrina.
Epinefrină, 0,38 mg.
Temperatura e de 31,1 grade.
Cât mai e până la măsurarea pulsului?
Treizeci de secunde.
Te rog, Doamne. Te rog.
Te rog.
Verificaţi pulsul la următorul interval. Dacă n-are puls, îi facem electroşoc.
Trebuie să încercăm ceva. Electroşoc la 150 de jouli.
Pregătire de electroşoc.
Două minute.
N-are puls.
Eliberaţi zona.
Aplic şocul.
N-are puls.
Temperatura externă?
Circa zece grade.
Apa din lac nu putea fi atât de rece,
cât să-i facă bine inimii sau creierului.
Temperatura a ajuns la 32,2 grade.
Pregătiţi epinefrina.
Epinefrină injectată.
Epinefrină, 0,38 mg.
Gândeşte-te, Kent. Gândeşte-te.
Câtă epinefrină i-am dat?
Opt doze, dle doctor.
Pregătiţi-l pentru electroşoc.
Două minute.
N-are puls.
Bine. Eliberaţi zona.
Aplic şocul.
N-are puls.
Temperatura a crescut la 35 de grade.
E cald.
Au trecut 45 de minute, dle doctor.
Dle doctor Sutterer.
Nu...
Nu mai putem face nimic.
O aşteptăm pe mama lui.
Keith, nu te opri.
Nu plec de-aici, şefu'.
Te rog, Iisuse, te rog.
Am venit la John Smith.
Bine.
Puteţi lua loc acolo.
Aşteptăm să-i vină părinţii.
Sunt mama lui.
Îmi cer scuze.
O clipă.
A venit.
S-o aduc aici?
Mă duc eu.
Joyce, am venit.
Nu mă lasă să-l văd.
John e acolo, şi ei nu mă lasă să-l văd! Nu e ilegal?
Trebuie să avem răbdare.
Joyce Smith?
Da? Eu sunt Joyce.
Bună ziua. Sunt doctorul Kent Sutterer.
Facem tot ce putem pentru fiul dvs.,
dar John nu reacţionează.
Cum adică?
Vă duc la el.
Bine, echipă.
Keith.
Joyce, noi suntem la uşă.
Poţi să rămâi cât doreşti ca să-ţi iei rămas-bun.
Poftim?
Nu înţeleg.
Nu.
Nu, nu.
Nu!
Nu. Dumnezeule!
Te implor, Iisuse! Te implor!
John al meu.
Duhule Sfânt, am nevoie de tine acum.
Am nevoie de tine acum.
Te rog, nu-mi lua fiul.
Te rog!
Te rog să-i insufli viaţă lui John.
Te rog!
Te rog, Doamne! Te rog.
Hai, insuflă-i viaţă lui John.
Te rog, Doamne!
Te rog.
Te rog, Doamne. Trimite-ţi Duhul Sfânt să-mi salveze fiul!
- Are puls! - Poftim?
Ce?
Are puls!
Avem puls! Traume, sala doi.
Anunţaţi asistenţa respiratorie că ne trebuie un ventilator.
Simţi pulsul?
Da.
Pregătiţi intubaţia.
Iau tubul nazogastric şi-l introduc după intubaţie.
Joyce?
Unde e John?
Joyce.
Vai, Brian!
- Cum se simte John? - Păi...
John are puls, dar e foarte slab.
Facem tot ce putem să-l stabilizăm.
Îl transferăm cu elicopterul la Cardinal Glennon, în centru.
Au un expert în situaţii de înec, doctorul Garrett.
După părerea mea, e singura şansă a lui John.
- Turnul de control, Cardinal Glennon 334. - Vin după voi, iubito!
Aici spitalul, spuneţi!
Cerem permisiunea de aterizare.
Veţi fi aşteptaţi pe pista doi de echipa de asistenţă în traumă.
Doamnă, puteţi zbura?
Da, n-am nimic.
Respiraţi sacadat.
Mi-e o frică de mor de înălţime.
Mai bine veniţi cu maşina.
Nu, nu-mi las fiul singur!
Bine!
Bună, iubito!
O să fii mândră de mine. Dau jos pizza aia.
S-a spart gheaţa, şi John Smith a căzut în lac!
Poftim?
Îl transferă la Cardinal Glennon.
Bine.
Mă duc imediat.
- Sunteţi mama lui John, nu? - Da.
Veniţi cu mine.
Doctorul Garrett se va ocupa de John.
- Bine. - Bine.
Venim la dvs. imediat ce-l stabilizăm.
Bine.
Luaţi loc acolo.
Familia Smith. A fost adus cu elicopterul de la St. Joseph.
E aici acum...
Când avem vreo veste, vă anunţăm.
Bine. Mulţumesc.
Nu e momentul potrivit.
Ştiu, Joyce.
De-aia am venit.
Mulţumesc că ai venit.
Nu plec de-aici.
Cel puţin acum.
Poftim?
Joyce, ştiu că nu te dai în vânt după predicile mele...
şi după frizura mea.
Dar sunt pastorul lui John. Şi al tău.
Acum hai să lăsăm divergenţele deoparte.
Hai să ne gândim la John, da?
Brian!
Mulţumesc că ai venit.
Da, dle doctor. Am mărit viteza de picurare.
Sunt doctorul Garrett.
Îmi pare rău că ne cunoaştem în aceste împrejurări.
Fiul vostru e în viaţă, dar are pulsul foarte slab.
Creierul lui John, ca şi celelalte organele de altfel,
n-a primit oxigen cel puţin 20 de minute,
înainte de resuscitarea cardiopulmonară.
Are traume catastrofice.
Şi o funcţie cerebrală rudimentară.
N-am mai văzut un astfel de caz.
Faptul că a rezistat până acum...
Scuzaţi-mă.
”Până acum”?
Dle doctor?
Dacă John o să-şi revină vreodată,
ar avea traume neurologice severe.
Îmi pare rău, dle şi dnă Smith.
Dar nu cred că John o să treacă de noaptea asta.
Dacă aveţi rude şi prieteni care ar dori să vină să-l vadă pe John,
acum ar fi momentul să-i chemaţi.
Mi s-a spus că sunteţi cel mai bun, dle dr. Garrett.
Sunt expert în domeniul meu.
Nu, sunteţi cel mai bun.
Renumit la nivel mondial.
Sau am fost greşit informată?
Nu, n-aţi fost.
Ştiu că nu-mi cunoaşteţi fiul,
dar John al meu e un luptător şi nu se dă bătut.
Aşa că vă rog să vă duceţi la el şi să fiţi cel mai bun.
Nimic mai prejos de-atât.
Iar de restul o să se ocupe Dumnezeu.
Bine.
A fost o situaţie delicată.
Nu ne pot spune mai multe?
Uite-i!
Bună, Melissa.
Îmi pare rău, scumpa mea.
Am venit imediat ce-am auzit.
Ce zic despre John?
N-o să spun ce-a încercat să-mi spună doctorul,
fiindcă refuz să accept.
John o să treacă peste asta.
Joyce...
cred că ar trebui să fii sinceră cu tine însăţi.
Sunt cât se poate de sinceră cu mine însămi.
Mă întorc la el.
Pot sta doar doi oameni cu el în cameră.
Brian?
Brian, hai!
Du-te cu Jason.
Eu aştept.
Sigur?
Da, mulţumesc.
Cum se simt băieţii?
Cei doi Josh au fost externaţi acum câteva ore.
Suferă de hipotermie, dar o să se facă bine.
Şi John?
John e într-o situaţie dificilă, scumpo.
Dar are puls,
ceea ce e mai mult decât speraserăm.
Mama a zis că a fost un fel de miracol.
Da.
Da...
Încă nu ştiu cum să-i spun.
Mama lui ne-a mişcat pe toţi. Se ruga şi...
Încă nu-mi vine să cred.
A revenit la viaţă.
Deci o să se facă bine?
Tatăl tău a avut o zi lungă, scumpo.
Ştiu,
dar ce le spun colegilor din clasă?
Scumpo, adevărul e că nu ştie nimeni sigur.
E vreo şansă ca John să vină la şcoală săptămâna asta?
Nu, scumpo.
O să stea la Cardinal Glennon până...
Scumpo, nu cred că John o să mai trăiască mult.
Dar ai zis că a revenit la viaţă.
Ştiu.
Deocamdată, scumpo.
Da, deocamdată.
Dar e...
E complicat.
Am veşti de la spital.
Nu cred că băiatul o să treacă de noaptea asta.
Ai fost tare azi, amice.
Referitor la ce ai făcut.
Dacă nu ne-ar fi spus şeful să căutăm înapoi,
nu l-am fi găsit.
Poftim?
Dacă n-ai fi urlat să ne întoarcem.
Credeam că ai înnebunit.
N-am urlat la voi.
Eram îngenunchiat, încercând să-i ajut pe băieţi
să nu-şi piardă degetele.
Eu n-am auzit nimic.
Tu l-ai găsit, Tommy. Eu doar te-am ajutat să-l scoţi,
dar a fost meritul tău.
Am auzit o voce care spunea ”înapoi”.
Cine a fost?
N-am fost eu.
Faci mişto de mine, şefu'.
Nu.
Eu doar ascult cât de umil vrei să pari...
ceea ce nu prea ţi se potriveşte.
Astăzi am asistat la un eveniment remarcabil.
Unii ar putea spune că e vorba de un miracol.
De aceea scriu,
ca, orice s-ar întâmpla,
să ne amintim de ce am văzut azi.
Mă rog pentru John dnă J, Chayla
20 ianuarie 2015 La 18 ore de la accident
John al meu a trecut de noaptea asta.
Normal că a trecut.
E un luptător.
M-am interesat la Brian.
Două de frişcă şi una de zahăr.
Mulţumesc.
Şi îţi mulţumesc că ai rămas azi-noapte, Jason.
Ce e?
E prima oară când îmi spui Jason.
Îmi cer scuze. M-am purtat groaznic cu tine.
Nu! Haide! Ce tot spui acolo?
Cui nu-i place să primească o scrisoare anonimă,
de două pagini, bătută la maşină, despre trupa clericală?
Ai exagerat cu rapperul.
Bine.
Eu am crescut cu muzică bisericească.
De unde ai ştiut că am fost eu?
N-am ştiut.
Deci...
Joyce, am schimbat muzica din biserică
deoarece aş face absolut orice
ca să-i entuziasmez pe tineri să vină la biserică.
Tinerii ca John...
Au nevoie de sunete şi trâmbiţe, înţelegi?
Da, înţeleg.
Cred că Paula mă urăşte.
Nu, crede că eşti foarte...
entuziastă.
De ce nu te întorci la familia ta?
Sigur?
Da, sigur.
Bună dimineaţa!
'Neaţa!
Sună-mă dacă ai nevoie de ceva. Mă întorc curând.
Bine. Mulţumesc.
Am primit raportul de la Wendy.
Nu ştiu cum a reuşit John să treacă de noaptea asta.
Dar mă bucur că m-am înşelat.
Mă îngrijorează edemul cerebral.
Ca şi restul corpului,
creierul său va tinde să se umfle.
O să-l ţin într-o stare indusă de comă,
ca să-i permit corpului să-şi revină.
Azi o să-i facem multe analize. Bine?
E esenţial să avem dovada unei activităţi cerebrale.
Da.
În cel mai bun caz, ne aşteaptă un drum lung.
Şi n-o să vă mint.
E un teren necunoscut.
Un băiat de 14 ani din St. Charles,
care a rămas 15 minute sub apă,
după ce s-a spart gheaţa şi a căzut în Lacul Saint Louis,
continuă să se lupte între viaţă şi moarte.
Luni, după ce echipa de prim ajutor
a recuperat trupul inert al lui John Smith,
acesta a fost transportat la spitalul St. Joseph West,
unde echipa de traumatologie a continuat eforturile de resuscitare
încă 45 de minute.
În acel moment, după o oră în care băiatul nu a dat niciun semn de viaţă,
Joyce, mama lui John, s-a rugat.
Şi lui John i-a revenit pulsul.
John a fost transportat cu elicopterul aici, la spitalul Cardinal Glennon,
unde ni s-a spus că doctorul Garrett
şi echipa sa lucrează non-stop,
încercând să-i salveze viaţa lui John Smith.
Sunt Kay Quinn, în direct de la spitalul Cardinal Glennon.
- Unde e Jason? - Alte ştiri: ieri, protestatarii...
L-am trimis acasă.
L-ai ratat pe d-rul Garrett azi-dimineaţă.
Nu, a venit el la mine.
Brian, nu te-ai întors aseară.
Nu pot să-l văd aşa.
Nu pot să stau în cameră
şi să-l văd în starea asta.
Îmi pare rău.
Dacă ai nevoie de ceva, sunt pe hol.
Nu plec nicăieri.
Bine.
Melissa crede că toţi
aşteaptă ca John să moară.
Că e vorba doar...
Că durează mai mult decât credeau.
Şi tu ce crezi?
Îmi pare rău,
dar cred că are dreptate.
O văd pe faţa lor, a tuturor, cu excepţia...
Feţei mele?
Cred că Dumnezeu ne poate vindeca fiul complet.
Ştiu că aşa crezi.
Ştiu.
De ce a trebuit să dormi la spital?
Mai ştii când ţi-am zis că pastorul poate fi numit şi ”păstor”?
Păstorii au grijă de oile lor.
De-aia îi spui mereu mamei că oamenii de la biserică se poartă ca oile?
Încearcă să n-o mai spui.
Nu, John e ca o oaie care s-a accidentat.
Şi e un lucru real, care se întâmplă uneori.
Uneori, când păstorul găseşte o oaie rănită pe păşune,
o ia şi şi-o pune pe umeri.
De ce?
Ca oaia să-i audă bătăile inimii.
Şi să se creeze o legătură între ei.
Şi o să-l duci pe John pe umeri?
Nu în sens propriu.
Cred că am dat-o în bară cu metafora asta.
Tatăl vostru se duce la spital ca să fie alături de John.
Astfel, o să audă vocea tatălui vostru şi o să ştie că îl iubeşte.
Căci asta fac pastorii. Îi iubesc pe oameni.
De ce n-ai zis aşa?
Da.
Habar n-am. Nu ştiu de ce.
Duceţi-vă să vă spălaţi pe dinţi.
Mama voastră ar trebui să fie pastor.
Da.
Hei! Castroanele?
Ştiu, e greu.
Mulţumesc.
Ce e?
Dacă moare John...
o să fie distrusă.
N-are nici cea mai mică îndoială că o să supravieţuiască.
Tommy.
Cum te simţi?
Ce te roade, şefu'?
Băieţii cred
că s-ar putea să fii încă afectat de povestea cu băiatul.
Ştiu ce am auzit.
Te cred.
Câţiva metri mai încolo...
lacul ăla ajunge până la opt metri adâncime.
Da.
Iar noi l-am găsit aşa de repede?
O şansă la un milion...
în cel mai bun caz.
Ţi s-a întâmplat aşa ceva vreodată?
Nu.
După părerea mea...
Poate fi doar una din două:
ori sunt nebun...
Ori îţi vorbeşte Dumnezeu.
Exact.
Iar în acest caz...
am o mare problemă personală.
Care?
Eu nu cred în Dumnezeu.
Joyce crede că John o să iasă din spital pe picioarele lui.
Tu ce crezi?
Am unele îndoieli...
dacă asta vrei să ştii.
Astea fiind spuse...
cred că e posibil.
M-am documentat despre cazurile de înec,
despre sute de cazuri.
N-a supravieţuit nimeni în situaţia lui John.
Eu cred în Dumnezeu.
Dar e valabil până la un anumit punct, în astfel de situaţii.
O să fiu sincer cu tine.
Habar n-am ce are Dumnezeu de gând cu John.
N-am nici cea mai vagă idee.
Ştiu doar că trebuie să vă stau alături acum, ţie şi lui Joyce.
În cel mai fericit caz,
fiul meu pleacă de aici cu o traumă cerebrală.
Şi ai rezista?
Mulţumesc, dle doctor.
Ar trebui să ne concentrăm pe pacienţii pe care-i putem ajuta.
Nu e decizia ta sau a mea, ci a d-rului Garrett.
Neurologic, e imposibil
ca starea pacientului să se schimbe.
Chiar şi aşa, datoria noastră e să ajutăm pacientul,
până când d-rul Garrett ne dă alte indicaţii sau moare pacientul.
Dar radiografia circulaţiei sangvine a creierului indică absenţa...
Numele pacientului e John.
John Smith.
Bună ziua! Sunt d-rul Lulu.
Da.
Discutam cu colegele mele cazul fiului dvs.
Am auzit ce discutaţi, dle doctor.
Credeam că suntem singuri.
Evident.
Dar eu sunt aici,
iar fiul meu e în faţa voastră.
Iar fiul meu vă aude, chiar dacă nu credeţi.
De acum încolo,
nu vreau să mai zică nimeni ceva negativ despre prognosticul său.
Veţi vorbi optimist despre şansele lui John.
E clar?
Dnă Smith, nu voiam să vă supărăm.
Am întrebat dacă am vorbit clar.
Da.
Perfect.
Te simţi bine?
Nu.
Sinceră să fiu, mi-a crescut glicemia
şi-mi explodează capul.
Nu e bine deloc.
Da.
Trebuie să mă duc acasă să-mi iau insulina.
Du-te!
Rămânem eu şi Brian. Starea lui John e stabilă.
Te-ai putea odihni puţin.
Bine.
Sammy!
Mi-a fost dor de tine.
Cred că eşti mort de foame.
Hai să-ţi dau ceva.
Sammy a mâncat şi a fost plimbat de două ori. Ne ocupăm noi de el.
Ai o ruladă de carne în frigider. Cu dragoste, fetele de la club
Bună.
E stabil.
Nicio schimbare.
Ţi-am adus ghetele Jordan.
Ştiu că n-are voie nimeni să le atingă.
Dar m-am gândit că poate...
De-abia aştept să văd...
cum alergi cu adidaşii ăştia pe teren...
iarăşi.
Eşti mândria şi bucuria mea, John.
O auzi pe mama ta?
Şi te iubesc din suflet.
Să nu uiţi.
John?
Mi-a strâns mâna!
Poftim?
Serios?
Cu siguranţă.
John, poţi s-o faci iar? Poţi să-mi strângi mâna?
Întreabă-l ceva.
Bine.
John, strânge-mi mâna...
dacă Michael Jordan e cel mai bun jucător.
Arată-i pastorului cum stă treaba.
Ştiu şi eu?
Şi LeBron e fantastic.
Nu cred că poate s-o facă.
Ţine-l de cealaltă mână.
Scumpule, strânge mâna mea pentru Jordan
şi pe a lui Jason pentru LeBron.
Hai, amice, că poţi.
Cel mai bun jucător al tuturor timpurilor.
Hai.
- Da! - Am văzut!
John, cine a bătut recordul cu şase titluri NBA?
Da!
Te simt, John!
Şi cine s-a dus o clipă la Miami...
dezamăgindu-şi fanii, ca să-şi ia inelul?
Ne aude!
Mi-a strâns mâna. Joyce!
- Mi-a strâns mâna. - Să le spunem doctorilor!
Da, la dracu'!
Scuze.
M-a luat valul.
Am plecat!
John, sunt d-rul Garrett.
Mama ta mi-a zis că ne auzi.
E adevărat?
Spune-i doctorului, John.
Cel mai bun jucător.
Strânge mâna mea pentru Jordan
şi mâna doctorului pentru LeBron, da, scumpule?
Nu trebuie să strângi tare.
Doar atât cât să ştim că eşti cu noi.
Cine a câştigat şase titluri NBA?
Mâna mea pentru Jordan.
Mâna doctorului pentru LeBron. Da, scumpule? Hai că poţi.
Ţi-am strâns mâna, John.
Mi-o strângi şi tu?
Spasmele musculare sunt normale.
N-a fost un spasm.
Nu, ne răspundea la întrebări.
Ştiu că poate să pară astfel.
Bună, fetelor.
- Bună, dnă J. - Mulţumesc că ai venit.
- Bună. - Bună. Îţi mulţumesc şi ţie.
Rieger, Josh...
mişcaţi-vă fundul încoace şi îmbrăţişaţi-mă.
Mă bucur că sunteţi bine.
Îmi pare rău, dnă Smith.
E vina noastră că John a ajuns aici.
Nu.
Ceea ce contează e că acum sunteţi alături de el.
Eu şi tatăl lui apreciem mult gestul.
Vă mulţumim.
Am adus cartonaşele...
pe care lumea le-a făcut pentru John.
E...
E minunat. Mulţumesc.
Le ţii puţin?
Scuzaţi-mă, băieţi.
Mulţumesc.
N-am cuvinte.
Ascultă.
- Îmi pare nespus de rău. - Să nu te aud!
Cindy, nu e vina ta.
Iartă-mă!
De ce ne-am dus acolo?
Îmi pare rău.
Cât mi-aş dori să-l trimit pe bancă!
Aţi văzut pagina Facebook pe care am făcut-o pentru John?
- Nu. - E virală.
Fetelor...
RUGAŢI-VĂ PENTRU JOHN
E aşa de...
E minunat! Vai! Ia uite...
ce de rugăciuni...
Mi-am făcut temele!
Am venit să ne exprimăm regretul. Nu mai avem ce face.
- N-are rost să mai stăm. - Eu vreau să mai stau!
Trebuie să plecăm, da?
Fetelor, trebuie să acceptăm
că s-ar putea să nu reziste, da?
- Nu cred că vrei să fii aici. - Mamă!
Eu nu vreau.
Dnă J, vă simţiţi bine?
Da.
Îmi acordaţi puţină atenţie?
Pe acel hol...
ştiţi că John se luptă pentru viaţa lui?
Da?
Aşa că, în sala asta,
nu vreau să aud chestii negative!
Nimic!
Bine?
Mulţumesc.
Incredibil.
- Eşti bine? - Nici pe departe!
Ce tupeu au!
Hai să discutăm.
Ce e?
Mă îngrijorezi. Ştiu că eşti furioasă.
Da, ai dreptate, chiar sunt.
Cei din sala aia nu sunt duşmanii tăi,
chiar dacă nu spun tocmai ce trebuie.
Sunt de acord cu ce ai spus acolo.
Dar felul în care te adresezi personalului medical...
Ce e, Brian? Spune!
Vreau să fii mai...
bună...
şi mai înţelegătoare.
Lupt pentru viaţa fiului meu!
Ca noi toţi!
Toţi facem tot ce putem într-o situaţie imposibilă.
Dacă n-aş fi fost eu, fiul nostru n-ar mai fi în viaţă!
Joyce...
Eşti soţia mea. Te iubesc.
Orice s-ar întâmpla,
nu vreau să regreţi purtarea de aici.
În adâncului sufletului,
ştiu că nici tu nu vrei.
Dacă ştergi pe jos cu ceilalţi, nu-i salvezi viaţa fiului nostru.
Te implor să-ţi aminteşti cine eşti.
Dacă nu pentru mine...
fă-o pentru John.
21 ianuarie 2015 La 42 de ore de la accident
Trezeşte-te.
Iubito, trebuie să te scoli.
Joyce, trezeşte-te!
Soţia mea are diabet. Nu pot s-o scol.
Aduceţi un defibrilator! Urgent!
Să mă ajute cineva!
Acum sunt bine.
Cred că mi-am făcut prea multă insulină aseară.
Ai fost în comă diabetică.
Glicemia e 70, dle doctor.
Mulţumesc.
Vedeţi? Sunt bine.
Joyce, a venit echipa de urgenţă!
Trebuie să-l văd pe John.
Trebuie să te odihneşti opt ore.
Vreau să fiu cu fiul meu.
Nu te rog, Joyce.
Ai diabet de tip 1.
Eşti deshidratată, epuizată emoţional şi nu dormi de câteva zile.
Am nevoie să faci faţă situaţiei.
Trei ore, nu opt. Ultima ofertă.
Joyce, dacă te prind în camera aia în mai puţin de cinci ore...
o să spun că ai luat-o razna şi te internez vizavi, la nebuni.
N-aţi îndrăzni.
Ba da, şi eu aş fi de acord.
Cinci ore, Joyce.
Pune-i să cronometreze.
Nu e momentul potrivit.
Ştiu, Joyce.
De-aia am venit.
Cine ştie ce crezi despre mine...
Auzi?
Cred că eşti cea mai fioroasă ursoaică pe care o cunosc.
Cum se simte John?
Stabil.
Când aveam 18 ani...
mi-am dat primul copil în adopţie.
Nu eram pregătită...
şi duceam o viaţă haotică.
Nu mi-am iertat-o niciodată.
N-o pot accepta.
Nu pot da timpul înapoi. N-o pot remedia.
Aşa că îi spun lui John cum să-şi cheltuiască banii de buzunar.
Lui Brian, ce cravată să poarte.
Am insistat să numim câinele ”Sammy”, ce Dumnezeu!
John şi Brian preferau ”Yoda”.
E un nume prostesc.
Mulţumesc.
Iar ţie tot îmi vine să-ţi refac frizura.
Toată viaţa am încercat să controlez totul.
Dar chestia asta n-o pot controla, nu-i aşa?
Joyce, de ce nu-l laşi pe Dumnezeu să se ocupe?
Se pare că ai voie să te duci sus.
Da.
Nu te supăra. O să ies să iau o gură de aer proaspăt.
Bine, le spun eu.
Bine.
Şi ştiu că îl iubeşti pe John,
la fel de mult ca mine.
Poate chiar mai mult.
Iartă-mă!
Sunt o femeie distrusă...
disperată...
şi mândră.
Dar am înţeles.
Trebuie să renunţ la el.
Ştiu că mă iubeşti.
Orice ne-ai rezervat...
lui John, lui Brian şi mie...
mă las în seama Ta.
Brian, s-a întâmplat ceva?
Cred că da.
John are febră 40.
I s-a administrat propofol două zile.
Şi, teoretic, trebuie administrat doar 24 de ore.
Cred că de-aia îi creşte febra.
Aţi spus că propofolul îl ţine într-o comă indusă.
Exact.
N-am avut de ales, decât să-l sedăm puternic.
Îngrijorarea mea de-acum e că febra mare,
împreună cu propofolul şi antibioticele puternice pe care i le dăm,
i-ar putea deteriora iremediabil organele.
Atunci treziţi-l.
Poftim?
Treziţi-l pe John.
Nu-i mai daţi nimic şi lăsaţi-l să se lupte pentru viaţa lui.
Tocmai aţi zis că ceea ce îi daţi acum îi face rău.
Şi, chiar dacă se trezeşte, nu va avea o viaţă normală.
Exact.
Bine.
Atunci îl trezim.
Bine.
Micşorăm treptat dozele medicamentelor.
Mâine-dimineaţă îl trezim.
Cred că trebuie să cerem ajutor.
Tot ajutorul pe care-l găsim.
Se pare că va fi nevoie de un alt miracol pentru John.
Încă e în comă şi luptă pentru viaţa lui.
Joyce Smith, mama lui John,
n-a putut să plece de lângă fiul său.
Dar pastorul familiei, Jason Noble, e alături de mine în seara asta
şi doreşte să ne transmită un mesaj din partea familiei.
Jason.
Am atins un punct critic în vindecarea lui John.
Familia Smith vă roagă un singur lucru:
să vă rugaţi pentru John.
Mama lui, Joyce, crede că Dumnezeu poate face imposibilul.
Aşa că îl rugăm pe El s-o facă.
Vă mulţumesc.
Familia Smith are nevoie de rugăciunile voastre în seara asta,
în faţa acestei stavile extrem de grele.
Când am prezentat prima oară povestea lui John,
întreaga comunitate s-a arătat foarte îngrijorată.
Povestea lui continuă să îi emoţioneze pe mulţi.
Şi ne-am angajat să vă ţinem la curent cu cele mai mici progrese.
Eşti în gândurile şi în rugăciunile noastre, John.
Sunt Kay Quinn, în direct de la spitalul Cardinal Glennon.
Vă dau legătura în studio.
Doamne, umple mâine plămânii lui John cu suflul vieţii.
Fă-l să-şi revină complet, dacă asta va fi voia Ta.
Mă chemi pe ape
Marele tărâm necunoscut unde nu putem păşi
Şi-acolo Te găsesc învăluit în mister
În adâncul oceanelor
Credinţa-mi va rămâne neclintită
Şi eu pe Tine o să te chem
Brian.
O să-mi ţin ochii deasupra valurilor
Când oceanele se vor înălţa, sufletu-mi va odihni în îmbrăţişarea Ta
Căci eu sunt al Tău
Şi Tu eşti al meu
Sufletul să mă conducă unde-ncrederea e nemărginită
Să pot păşi pe ape
Oriunde m-ai chema
John.
Toţi pe care îi ştii sunt sub fereastră.
Du-mă mai departe decât aş putea păşi vreodată
Şi credinţa-mi va fi mai puternică
În prezenţa Mântuitorului meu
Sufletul să mă conducă unde-ncrederea e nemărginită
Să pot păşi pe ape
Oriunde m-ai chema
Du-mă mai departe decât aş putea păşi vreodată
Îmi pare rău...
pentru tot ce ţi-am spus.
Îmi pare rău.
Ar fi trebuit să fiu mereu aici.
Alături de John.
Şi de tine.
Chiar aici, chiar acum
Într-un fel, cumva
Chiar acum, avem nevoie de Tine
Nu ne descurcăm fără Tine
Chiar aici, chiar acum
Într-un fel, cumva
Chiar acum, avem nevoie de Tine
Nu ne descurcăm fără Tine
Chiar aici, chiar acum
Într-un fel, cumva
Îţi voi invoca numele
Şi
O să-mi ţin ochii deasupra valurilor
Când oceanele se vor înălţa, sufletu-mi va odihni în îmbrăţişarea Ta
Căci eu sunt al Tău
Şi Tu eşti al meu
Tommy?
Vreau să-ţi mulţumesc că mi-ai salvat fiul.
Mi-am făcut datoria.
Sper să se facă bine.
22 ianuarie 2015 La 72 de ore de la accident
O să vă las singuri.
Mi se pare o chestiune de familie.
Mă găsiţi pe hol dacă aveţi nevoie de mine.
Chiar e o chestiune de familie.
De-aia ar trebui să rămâi.
Da.
Bine.
Sunteţi pregătiţi?
Bine.
Să începem cu procedura de respiraţie.
Asta o să-l ajute să-i elibereze căile respiratorii.
După aceea scoatem tuburile respiratorii.
Îi scoatem intubaţia.
Plămânii s-au colabat parţial, aşa că pasul acesta nu va fi uşor.
Daţi-vă puţin la o parte.
Bine.
Infirmieri!
E bine? Ce se întâmplă?
Joyce!
Lăsaţi-l să vă audă vocile, părinţi.
John, suntem mama şi tata. Suntem cu tine, fiule.
- Eşti bine. Suntem aici. - Suntem aici.
Te iubesc. John?
Oxigen.
L-am pornit, dle doctor.
În regulă.
Bine, respiră singur.
Să-i dăm Narcan.
0,4 mg, vă rog.
Ar trebui să-l ajute să-şi recapete cunoştinţa în câteva minute,
apoi vom vedea care e situaţia.
A mers mai bine decât speram.
A fost groaznic.
Aceasta e procedura, Joyce.
Bine.
Acum aşteptăm.
John.
John, scumpule.
Vreau să lupţi.
John.
Trebuie să te întorci la noi acum, John.
Vreau să lupţi.
Poţi s-o faci, John.
Trebuie să te întorci la noi acum, John.
Ai un scop şi eşti iubit.
Vreau să lupţi.
John?
Vai, John!
Eşti bine, John.
Bună, John.
Suntem aici.
E totul în regulă.
John...
Înţelegi ce spun?
- Eşti bine, John. - Suntem eu şi tata.
E toată lumea aici.
Toată lumea. Ai avut un accident.
Ştii cine sunt?
Te iubesc.
Mamă.
John!
Sunt aici.
Sunt chiar aici.
Sunt aici, scumpul meu!
APA VIEŢII ŞCOALA GENERALĂ CREŞTINĂ
Şi, în 1885, Douglass a scris Viaţa unui sclav american.
A devenit un exemplu important al genului literar...
S-a trezit John!
Mama lui zice că vorbeşte.
Zice că vorbeşte!
Dumnezeule!
S-a trezit John!
S-a trezit John! S-a trezit John!
Vai, Doamne!
S-a trezit John!
S-a trezit John Smith!
Repet, s-a trezit John Smith!
Respiră.
Din nou.
Încă o dată.
Ai plămânii curaţi.
A crescut nivelul oxigenului.
Dle doctor Garrett?
Da?
Rezultatele culturilor din plămâni sunt negative.
Repetă analizele, te rog.
Le-am repetat.
E un lucru bun?
E un lucru foarte bun, scumpule.
Wendy, îl ajuţi pe John cu exerciţiile de respiraţie?
Sigur că da.
Când Wendy e pregătită,
trage adânc aer în piept, ca să-ţi testăm capacitatea plămânilor.
Cum ziceţi dvs.
”Cum zic eu”.
Joyce.
Acum 48 de ore, plămânii lui John erau umpluţi cu sânge.
Avea nevoie de adrenalină ca inima să continue să pompeze.
Leucocitele se distrugeau mai repede decât la orice alt pacient.
Creierul suferea o devastare neurologică,
în timp ce toate organele principale
se prăbuşeau pe rând.
Şi acum uită-te la el.
Sunt doctor. Ar trebui să ştiu despre ce e vorba.
Dar n-am altă explicaţie, Joyce.
Fiul tău e un miracol.
Mulţumesc.
Surpriză!
Mulţumesc.
Vai de mine!
Ce e aia?
Mamă!
E super!
Încă nu pot s-o prind bine.
Bună, Abby.
Bună, John.
Termină, Chayla! Hai!
Doi, unu.
Două săptămâni mai târziu
16 februarie 2015 La 28 de zile după accident
John!
Bine te-ai întors!
John!
Bine ai revenit, John!
Mulţumesc, dnă Abbott.
Mulţumesc.
Bine, să trecem la capitolul 19 din cartea de istorie.
- Dnă Abbott? - Da.
Ştiu că am mult de recuperat.
Nu, John, nu-ţi face griji.
Mă bucur că te-ai întors.
Mulţumesc.
John...
Mă întrebam...
De ce crezi...
că Dumnezeu alege să-i salveze doar pe unii?
Eu...
Mi-am pierdut soţul acum doi ani.
A avut un anevrism...
şi a murit în somn.
Şi încă încerc să înţeleg de ce.
Îmi pare foarte rău.
Nu, mie îmi pare rău.
Nu ştiu ce-a fost în capul meu.
E clar că am luat-o razna.
Du-te să-ţi ajungi prietenii din urmă.
Ne vedem mâine, da?
nu pot trăi nicio zi fără john...
Când Viaţa e grea, ROAGĂ-TE! Când Viaţa e frumoasă, ROAGĂ-TE!
DUMNEZEU NE-A ATINS ŞI PE NOI PRIN TINE MULŢUMIM
John, de ce tu ai avut noroc, iar mama mea e pe moarte?
Care-i treaba, Băiete-Miracol?
Încotro te grăbeşti aşa?
Doar nu te duci să mergi pe apă, nu-i aşa, John?
Tommy?
Tommy Shine?
John?
Cât mă bucur să te cunosc!
Da.
Şi eu.
Tocmai mă gândeam dacă există coincidenţe în viaţă.
Îţi mulţumesc că m-ai salvat.
Nu eu te-am salvat, John.
Adică, eu am fost, dar nu chiar.
În apă, în ziua aia...
tocmai voiam să renunţ să te mai caut.
Apoi am auzit o voce care mi-a zis: ”Du-te înapoi.”
Dumnezeu mi-a zis unde să te găsesc.
Dacă există Dumnezeu...
nu ştiu ce planuri are cu tine, dar cred că sunt speciale.
Poate că e valabil pentru amândoi.
Până acolo?
Da, chiar acolo.
Bună dimineaţa!
Avem o surpriză în această duminică.
1 martie 2015
Aş dori s-o rog pe prietena mea bună,
Joyce Smith, şi pe familia ei să vină alături de mine.
Te iubim, John!
În toţi aceşti ani de preoţie...
n-am mai văzut şi n-am mai auzit ceva asemănător.
John, ce îţi aminteşti?
E pornit?
Îmi amintesc când m-am trezit.
Şi primul lucru pe care l-am văzut...
a fost mama, care mă ţinea de mână
şi îmi spunea că va fi totul bine.
Când m-am născut şi nu m-a vrut nimeni,
m-au vrut părinţii mei.
Şi, când n-a crezut nimeni că pot să mă fac bine,
mama mea a ştiut că pot.
Mamă...
te iubesc.
Şi eu te iubesc.
Tată...
şi pe tine te iubesc.
Şi eu te iubesc, John.
Iar celor care întreabă de ce tocmai eu...
Nu ştiu.
Dar o mare profesoară mi-a spus odată:
”Ziua de ieri n-o mai putem recupera,
”dar ziua de mâine o putem pierde sau câştiga.”
Şi aş dori să-i mulţumesc lui Dumnezeu.
M-am gândit că ar fi frumos ca John
să-i cunoască pe unii dintre cei care i-au salvat viaţa.
Dacă faceţi parte din Departamentul de Pompieri Wentzville,
vă ridicaţi, vă rog?
Dacă faceţi parte din echipa de primă intervenţie,
vă ridicaţi, vă rog?
Dacă sunteţi membri ai secţiei de poliţie Lake Saint Louis,
vă ridicaţi, vă rog?
Dacă faceţi parte din echipa medicală de la St. Joseph, vă ridicaţi?
Dacă faceţi parte din echipa medicală de la Cardinal Glennon, vă ridicaţi?
Mulţumim mult pentru neobosita trudă.
Pentru sacrificiul vostru.
Vă rog să rămâneţi în picioare.
Îi rog să se ridice pe cei care s-au rugat pentru John la şcoală.
Îi rog să se ridice pe cei care s-au rugat pentru el acasă.
Îi rog să se ridice pe cei care s-au rugat pentru el chiar în această biserică.
Mulţumesc. Puteţi lua loc.
Cred că s-a spus că dragostea...
e cea mai mare forţă de pe Pământ.
Eu şi soţul meu credem...
că, fără dragoste, nu putem înflori, nu putem creşte.
Nu ne putem găsi locul în lume.
Iar puterea iubirii, şi mai ales a iubirii lui Dumnezeu...
e singura care face ca totul să fie posibil.
Vă mulţumesc că îl iubiţi pe John...
şi vă mulţumesc că ne iubiţi pe noi.
Mulţumim mult.
Mulţumesc.
John! Eagle!
Eagle!
”Pacientul a murit. Mama s-a rugat. Pacientul a revenit la viaţă.” DR. KENT
Joyce, Brian şi John locuiesc şi acum la St. Charles, în Missouri.
Sunt foarte apropiaţi de pastorul Jason.
Joyce se bucură de familie şi face voluntariat.
Ascultă şi puţină muzică rap.
Încă mai vrea să-i schimbe frizura pastorului Jason.
John şi-a revenit complet.
A intrat în rândurile preoţimii şi îi place să fie antrenor de baschet.
Traducere şi adaptare Aurelia Costache